Георги Куфов
За автора и още нещо

chitanka.info

Костас Варналис има много общо с друг мой любим автор — Никос Казандзакис. Не само в проницателността, но и в начина си на излагане на видяното. Техният начин на изразяване доказва, че и за най-сложните неща може да се пише ясно и просто: с обикновени думи, за обикновените хора. Но тъкмо тази простота е най-трудна за постигане, защото само един истински талант, който няма какво да крие, успява да се домогне до нея. Така както единствено истинският актьор достига онази естественост на тона и израза, която завладява и убеждава. А маниерниченето може да прикрие, при това твърде зле, бездарието.

В този свой личен почерк Костас Варналис дръзва да отиде наглед опасно далеч — до просторечивостта. Но това съвсем не е неосъзнато подвеждане, неволно изтърваване, а умишлено, хитро поставена уловка, за да накара читателя да погледне и на най-неприкосновените, и на най-недосегаемите светини — личности и идеи! — на един ред, изграден върху лицемерие и раболепие, несправедливост и неравенство, като на напълно смъртни неща. И не само смъртни, но и далеч не заслужаващи онова всеобщо и всевечно страхопочитание. Това е своеобразно развенчаване на митологизираните исторически личности, това е събаряне от пиедестала им на статуите на псевдобожествата.

Когато преди години у нас излезе книгата му „Диктаторите“, намериха се хора, които изразиха пред мен възмущението си от тази демитологизация и от начина, по който е направена. А някои стигнаха дотам, че ме обвиниха в недопустима волност на перото, като считаха, че аз лично съм си позволил тази просторечивост. Очевидно те не бяха разбрали Варналис. Защото не бяха могли да го почувствуват.

Варналис е майстор на нюансите. И в стила, и в смисъла. Най-малко той, отличният познавач на гръцкия език, не би съумял да използува възможностите, които неговият богат и сложен речник му предлага. Двойната форма на този език, книжовната и говоримата, представлява неизчерпаем източник на словосъчетания, сами по себе си смехотворни, парадоксални, неправдоподобни. И когато те излизат изпод перото на един такъв проницателен и присмехулен ум, който съумява да вплете в тях и блестящи, и тъмни нишки от съкровищницата на гръцката история и митология, получава се нещо наистина и силно, и странно въздействуващо. Духовно питие с необикновен вкус и скрита мощ, което може да удари в главата несвикналите с него.

Именно за да ги предпазя от евентуално главоболие или поне да го облекча, си позволих горните редове. Нека те не бъдат приети като поучения, а като най-добро желание да спомогна да се избегнат недоразумения при тълкуването на творбите на човека, който написа и „Истинската апология на Сократ“.

Нескромно би било от моя страна, ако ги нарека „Апология на Варналис“.

Исполините нямат нужда от пледоария.

Георги Куфов

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.